ENGLAND TIDLIG MIDDELALDER
Romerriket har falt.
England ligger i ruiner, splittet i feidende stammer.
I vest har Irland blomstret opp. Urørt av Roma, beskyttet av havet.
Irenes mektige og hensynsløse konge har lagt britene under seg.
Hvis Irland skal herske, må stammene aldri forene seg.
Et år yngre enn jeg var da jeg tok min første.
Når får jeg jage hjort?
- Hjort? - Si ja, da.
Fortell en gang til det du fortalte forrige uke.
Det må du huske på.
Jeg fikk den!
- Hvorfor vil de gå mot irene? - Noen må ta opp kampen.
Marke og jeg og hvert folk. Vi kan ikke kjempe alene.
- Jeg kunne. - Lille kriger. Vi må være forsiktige.
Vend tomhendt hjem til din kvinne, og hun gjør helvete hett for deg.
- Får jeg? - Ja, selvfølgelig.
Anglerne er kommet, herre.
Det er kelterne, mitt folk jydene og sakserne også.
Godt. Når Marke kommer, er alle samlet.
- Det er en stor dag. - Ja, la oss håpe det.
Takk.
Vi hørte om din tilstand, og ber for en sønn.
Jeg har laget dette til deg.
Feller!
Se på oss. Englands folk.
Splittet...
... og svake, akkurat slik irene liker det.
Men hvis vi var ett land... forent...
... ville vi vært dobbelt så mange som dem.
Vi kunne beseiret dem en gang for alle.
Derfor er vi samlet her i dag for å underskrive denne håndfestingen.
- Hvem ville blitt konge? - Den sterkeste blant oss.
Lord Marke.
Hvis dere liker å sende alt gullet deres til Irland, -
- leve som slaver, så gjør intet.
Hvis vi likte det, ville vi ikke våget livet ved å komme hit.
Min hustru er med barn. Hjertet sier meg det blir en gutt.
Han skal fostres og leve i et land der vi alle sammen, -
- hvert folkeslag, pikterne, -
- kelterne, anglerne, jydene og sakserne lever fredelig sammen.
Denne øya har ikke vært forent siden romerne dro.
- Jeg underskriver håndfestningen. - Hvorfor skulle vi gjøre det?
Kanskje, Wictred, fordi ditt forsøk på å danne et forbund -
- uten å ta med halvdelen av jarlene slo feil.
Til våpen! Irene kommer!
- Ta dine menn og verg kvinnene. - Vi har ikke nok menn.
Tristan! Bak her! Skynd deg!
Hvordan kunne de vite det?
Tristan!
La meg kjempe!
Far...
DUNLUCE SLOTT
DEN IRSKE DRONNINGS BEGRAVELSE
Hun er hos gudene nå, Isolde.
- En dag vil du atter møte henne. - Vil jeg?
Morholt vender hjem.
Hva tidend bringer du om håndfestingen?
Godt, Morholt.
Godt.
Din mor elsket deg så høyt, Isolde.
Hvorfor døde hun, Bragnae? Hvorfor?
Giftige dunster ble hennes død. Sotten rev henne bort.
Nei. Det var hjertet hennes.
D'OR SLOTT
Irene har vært her også.
Mannen din?
Søster, det gjør meg vondt.
Henrettelsene varte en hel dag.
- De gjorde seg leik av det. - De drepte alle våre menn.
Hvem er det?
Tristan, sønn av Aragon.
Nå er vi ætten hans.
Jeg har en sønn på din alder.
Melot.
Melot, det er Tristan.
Hva skal vi gjøre... herre?
Bygge nytt.
Ikke hold igjen. Kom igjen!
Tristan vil ikke slåss. Se, han er redd.
- Vil han fortsatt ikke slåss? - Han er modig som en løve.
Gi ham tid.
Hvorfor tok du av deg hjelmen? Gråter du nå?
Far min døde også, men du ser ikke meg gråte.
Ja, bare løp, du. Finn deg en lem å gjemme deg under, feiging.
NI ÅR SENERE
Tristan! Tristan!
Vi har funnet noe. Bli med, denne veien.
Dette vil du like. Jeg har funnet en lem.
Hvem fant lemmen?
Fint, Simon. Fortell hvordan du fant den.
Se der.
- Hvor fører den hen? - Det får du se.
Det er en flott vase. Den tror jeg jeg tar.
Vi trodde ikke det var noe igjen af den romersk grunnmur.
Det må være et gravkammer.
Her er det. Dypt under tårnet.
- Hvem andre vet om dette? - Ingen.
Godt.
Barbarene har gjenreist slottet i Cornwall, men bygd i stein.
Cornwalls neste skatt skal være slaver. Unge menn, deres fremtid.
Hvis Marke gjør motstand, må Morholt knuse ham.
- Herre konge... - Morholt.
Jeg har ført hæren din til seier i nære som fjerne strøk.
- Jeg har skjenket deg rikdom og makt. - Du har i sannhet vært trofast.
- Når jeg vender hjem fra Cornwall... - Hva ville glede deg?
En hustru.
Mørket faller om en time.
Hva tror du gjemmer seg der ute?
Britannia. De gamle romernes land. En verden av ondskap og sorg.
Jeg vil se det.
Vet du hva fremtiden bringer?
Jeg ser det livet som er din skjebne.
Far din vil snakke med deg.
Er jeg bare en slave du kan selge som du lyster?
Har jeg ikke noe å si over mitt eget liv?
Det er din plikt å tjene din konge.
- Du er min far. - Så adlyd meg... datter.
Har din far fortalt det?
- Og behager det deg? - Jeg godtar det.
Vi har mer til felles enn du aner.
Hvordan da?
Jeg blander også eliksirer.
Gift. Utvunnet av leveren til pinnsvinfisk.
En eneste dråpe... lammer alle sanser.
Så hvis klingen ikke dreper...
Det kan leges med tistler og bark.
Kan du motgiften til den også?
Yohimbin.
Gjør en hard mann...
... enda hardere.
Den eneste kuren er yr løssluppenhet.
Til vår bryllupsdag.
Jeg må fare til Cornwall for å kue opprørerne.
Slipp dem løs.
Der og der.
- Finn Tristan. - La henne være!
Løp!
Klyng ham opp. Skaff et tau.
Den som er så dum å trosse oss, lider samme skjebne.
Nei. Ta meg. Nei.
Kommer det flere angrep, vil vi drepe dem alle, -
- og legge hele landet øde. Ta hestene.
- Når ville du angrepet? - Med en gang. Med alle våre krefter.
- Til hest er de dobbelt så mange som vi. - Du fører mennene rett i døden.
Skal vi ikke gjøre noe?
Det ville fryde Donnchadh å se meg ydmyket. Nei, vi må handle.
Slaget må være avgjørende. Men vi kan ikke kjempe alene.
Velan, er mennene fra York kommet for å kjempe ved vår side?
- Og sakserne av Wessex? - Mine menn vil ikke følge en pikter i strid.
Slett ikke med en hær av anglere og keltere.
- Hvorfor er dere her da? - Tristan bør la meg føre hans menn.
- Jeg lar meg ikke føre av noen. - Unntatt Marke?
Marke reddet meg fra slottet da jeg var gutt. Du løp.
Så når jeg tenker på konger, tenker jeg på ham og når jeg tenker på kujoner...
De er en dagsreise fra skipene.
Hvem rir ut med Tristan og kjemper mot fienden?
Hva er planen, Tristan?
Jeg trenger våre to raskeste løpere...
Der løper de. Etter dem.
Omring dem.
Her.
Morholt... de er tilbake!
De har et hode.
Det er en felle!
Drep slavene!
Simon...
Vi tar deg med hjem.
Jeg vil ikke dø.
Jeg kan ikke kjenne beina og hendene mine.
Gift.
Den andre båten.
Han skal få en konges begravelse.
Farvel, Tristan av Aragon. Død over Irland.
Da irene kom til Cornwall og min far overga seg...
... skånte dere et dusin av hundre menn.
Jeg er mindre storsinnet.
Hærføreren og tre av hans menn skal føre hjem denne tidend.
Og resten...
Seier.
Og Tristan?
Og Simon.
Elsket jeg ham som en sønn? Eller utnyttet jeg ham til egen fordel?
Han visste det. Han visste det.
- Hvor skal vi hen? - Bort.
Hva plager deg, mitt barn? Få høre.
Din far vil finne oss, og jeg vil miste hodet.
- Jeg må svare for deg. - Ingen svarer for meg!
Jo, jeg må! Og du blir Morholts hustru.
Skal jeg leve uten kjærlighet, som min mor?
- Hva er det? - Hvor da?
Isolde, nei. La være.
La være, Isolde!
- Det er en mann. - Død?
Han lever! Hjelp meg, Bragnae.
Hjelp meg! Skynd deg!
Gjør opp ild.
Fort!
Hjertet hans svikter.
- Hva gjør du? - Han må ha varme. Nå.
Kle av deg. Skynd deg.
Skynd deg.
Lukter du det? Lukter du giften?
Når han har fått varmen i seg, må han ha tistel og bark.
Jeg har ikke ligget naken hos en mann på 15 år.
Vær hilset.
Du har sovet veldig lenge.
Du er i Irland. Visste du det?
Ta det rolig. Du er trygg her.
Ingen vet det. Ikke vær redd. Sov trygt.
Sov.
- Nei! - Rolig nå. Du trenger ikke steinen.
Jeg glemte å fortelle ham om deg.
Jeg venter utenfor, som et annet fe.
- Du sa ingen visste det. - Unnskyld.
Hun er kammerpiken min. Hun har sverget å tie.
Ligg ned, er du snill.
Vær så snill.
Det er godt at du begynner å huske. Det vil nok svi.
Husker du noe mer?
Båten jeg fant deg i? Hvordan du fikk det såret?
For mange spørsmål.
Sånn. Hold det tørt.
Her er klær, brød...
... og du har vann og ild.
Havet er der ute, hvis du vil lauge deg.
Du finner ikke vei noe sted, så ikke dra herfra.
- Du må stole på meg. - Hvorfor hjelper du meg?
Jeg kommer igjen.
Du spiller et farlig spill.
- Han er engelsk, Isolde. - Og vi holder ham fanget.
Du må ikke finne på å si hva du heter.
Jeg trodde du ville vekk fra dette stedet. Hører du?
- Han må ha mer mat i morgen. - Han er ikke din byrde.
- Du har vært vekk. - Du merket det? Ja, litt.
- Hvor? - Vi holdt øye med klosteret.
- Trenger du fristed? - Enkelte kvinner gjør.
Du finner ikke frelse i en ny tro. Din plass er her...
... hos Morholt.
Er det bud fra min festemann?
Det drøyer, -
- men han finner sikkert trøst i din lengsel etter ham.
Hva heter du?
Det er nok best vi ikke bryr oss om navn.
Hvordan kan jeg takke deg hvis jeg ikke vet hva du heter?
Det har du nettopp gjort.
Hvis du nå må vite det. Jeg heter Bragnae.
Jeg er hoffdame. Foreldrene mine er døde.
Mor var kilden til den godheten som visst forvirrer deg slik.
Far hadde latt deg ligge der du falt.
Tristan av Aragon.
Nåvel, Tristan av Aragon...
Jeg ville også vært nysgjerrig hvis jeg ikke allerede hadde sett alt.
Jeg håper du verdsetter hva vi våger, og vil ære oss ved å reise så snart du er helbre
Hun liker meg.
Men hun har rett. Dere våger mye.
Hva med foreldrene dine?
- De døde også da jeg var barn. - Av hva?
Irsk velgjerning av et annet slag.
Det var sørgelig.
I morgen, da.
I morgen.
"Hun som fødte deg unnfanget deg der.
Legg meg som en seglring ved ditt hjerte.
Som en seglring om din arm. For kjærligheten er sterk som døden."
Tåpelig.
Tenk, jeg tror det. Tror du ikke livet har mer å by på?
- Enn hva? - Enn plikten og døden.
Hvorfor ble vi gitt følelser hvis vi ikke får ha dem?
Hvorfor skal vi lengte etter noe hvis vi ikke skal få oppnå det?
Nei, ikke hør på meg. Du er så sikker i din sak.
Din sikkerhet er som en rustning.
- Jeg skulle ønske jeg hadde den. - Hva skulle du med den?
Gleden ved å være kvinne.
Ønske meg det jeg ikke kan få.
Mitt eget liv.
- Det er på tide å gå. - Jeg følger deg om et øyeblikk.
Du må hvile deg, -
- i tilfelle din festemann vil treffe deg.
Er du trolovet?
Ja.
Hvordan er han?
Mørk. Høy. Nesten dobbelt så stor som deg. Ridderligheten selv.
Jeg trodde -
- da du snakket om å ønske deg det du ikke kan få...
Jeg visste ikke hva jeg snakket om.
Utenfor, ved skrenten, er det en båt.
Det er nok best du drar i den.
Du må snart reise.
Hvordan har du det?
Jeg vet ikke.
Det er lord Bodkin!
De har funnet båten din. Kongen leter over hele kysten.
Han finner deg. Det går mot høyvann. Du må vekk.
Bli med meg. Bli med meg!
- Det kan jeg ikke. - Hvorfor ikke? Bli med.
Vi vet begge at det er umulig. Vi har visst det fra første dag.
Det betyr ikke at det ikke er ekte. Det er bare ikke mulig.
Jeg vil vite at du er i live et sted og tenker på meg fra tid til annen.
Jeg vil vite om livet har mer å by på.
Det får jeg ikke vite hvis de dreper deg.
Reis.
En kornisk kriger kan ha gått i land.
Vær på vakt. Vi leter etter ham i denne stund.
Jeg håper vi bare finner det råtne liket hans, -
- for din festemann har falt for hans sverd.
Morholt er død. Felt i strid.
Bragnae, trøst henne.
- Hun er lamslått. - Som jeg er av hennes sorg.
Vi må angripe britene straks.
- Knuse dem med en mektig styrke. - Mektig styrke?
Styrken som Marke utslettet? Er det den du mener?
Vi angriper ikke før vi atter er mannsterke, og enn så lenge...
... må list så splid mellom dem.
Hvordan?
Vi utlover en belønning.
Jeg hører om en turnering.
Donnchadh. Han gir sin datter og landet Lionath som medgift -
- til det engelske folket som vinner.
- En måte å sette os opp mot hverandre. - Det kan vel også de andre gjennomskue.
Som jarl av Wessex er det min plikt å kjempe for mitt folk i denne turneringen.
- For dere selv, mener jeg. - Dere sverget å støtte Tristan.
Tristan er død. Mitt folk har lidd nok.
Lionaths rikdom er mer forlokkende enn noe forbund.
- Jeg er fast bestemt. - Det er vi også.
Så la det skje.
Du er trett. La meg samle menn. Jeg fører dem mot Donn...
Du er mitt blod...
... og du har en edel karakter, men...
- Tristan er tilbake! - Han lever!
Lord Marke, lord Marke! Det er Tristan!
Det er ikke sant.
Jeg så deg død.
Jeg ble frelst.
Hvordan? Hvordan?
Fortell oss mer, Tristan.
- Tristan, det må være en historie. - En skål!
- Tristan. Oppstått fra de døde. - Ja, oppstått fra de døde.
Irlands konge utlover sin datter i en turnering og innbyr alle folk.
Mange av jarlene sender riddere som skal kjempe i Donnchadhs...
Gud vet hva som skjedde med ham.
"Mitt ansikt i dine øyne. dine i mine viser seg, -
- og sanne hjerter hviler i våre ansikter.
Det som dør var ikke likelig fordelt.
Hvis våre to hjerter er ett, -
- eller du og jeg elsker på samme vis, -
- kan ingen kjølne, ingen kan dø."
- Hva? - Bare slik holder vi forbundet ved like.
- Skal vi kjempe mot våre feller? - Alle drar til turneringen.
Kunngjøre at du vil dele medgiften med de trofaste jarlene -
- og gi din støtte til seierherren. Da er de andre tvunget til å følge deg når du vinne
Hvis vi vinner. Hvis vi taper, kan vi få Wictred som konge.
Jeg trenger en uovervinnelig ridder.
- Meg. - Du er ikke frisk ennå.
La denne ferden lege meg. Jeg skal være rede.
Det vet du jeg vil være.
Hva skyldes dette glødende ønsket?
La meg dra ut og vinne deg en hustru.
Hun kan skape fred uten at det koster en eneste dråpe blod.
Kanskje hun kan lege det såret som alltid piner deg.
Våpenhvile. Dere kan reise trygt i landet.
- Neste. - Lothred av Wenforth.
Cornwall der borte.
- Hvordan ser jeg ut? - Hvordan du ser ut?
Hvor er prinsessen? Hva er hennes navn? Isolde? Jeg vil se hvordan hun ser ut.
Da er du nesten klar.
Men ikke helt.
Hvis jeg er en gave skal jeg pakkes inn.
- Navn? - Leborn av Brach.
Se som biene summer om honningen.
- Navn? - Tristan av Aragon.
- Så han lever. - Enn så lenge.
Navn?
- Navn? - Wictred av Glastonbury.
Jeg møter ikke med noen forkjemper her. Før det inn.
Hvorfor Wictred?
Jarlene ville aldri stått samlet bak ham.
Tror du hun har smitte?
Siden tidenes morgen har ridderen dratt ut i turnering.
Her oppøver han sine evner, avgjør sine tvister -
- og beviser at han er verdig for Gud.
For bare et sant hjerte kan seire i kamp.
Krigere, gå på!
Nå har han ham.
- Få det til å se ekte ut! - Hva?
Jeg gir meg!
Det var vel ekte nok.
Vann? Du kjempet drabelig.
- Her. - Det er mot reglene.
Jeg tillater det.
Hanwald overgir seg for Tristan av Aragon.
Alfred av Wessex skal møte Hengist.
- Du møter jo ingen motstand. - Ingen helt rettferdig loddtrekning.
Angrip i rett tid. Trett ham ut først.
Tristan av Aragon skal møte Sigburt.
Noah overgir seg for lord Wictred.
Sigburt overgir seg for Tristan av Aragon.
Hengist overgir seg for Alfred av Wessex.
Lord Wictred av Glastonbury skal møte Cahal.
Cahal overgir seg for lord Wictred.
Hanwald overgir seg for Tristan av Aragon.
Lord Wictred av Glastonbury skal møte Cahal.
Stridsklubben.
Tristan av Aragon fra Cornwall skal møte Hanwald.
Hanwald overgir seg for Lord Wictred.
Hanwald overgir seg for Tristan av Aragon.
Godt, Tristan. Ta den, den er din. Du har en kamp igjen. Pust dypt.
Wictred... Herren til Glastonbury...
... og Tristan... forkjemper for Marke av Cornwall.
Krigere, gå på!
Tristan! Tristan! Tristan!
Gi deg.
Jeg gir meg!
Du klarte det!
En imponerende seier.
Men vi kunne vel vente at Morholts banemann skulle seire.
På vegne av Cornwall tilbyr jeg Eders datter en plass på vår trone.
Englands trone. Samlet bak en konge.
Det er vel rett at den som tok en festemann, også stiller en.
Jeg er din.
Nei.
Tristan av Aragon har vunnet deg for lord Marke av Cornwall.
Vi går.
Kom, Isolde.
Vi klarte det.
La dem føre henne over havet.
Etter bryllupet avsverger jeg Isolde.
Forbundet faller fra hverandre.
Prinsessen vil snakke med deg.
Du våget livet for å gi meg til en annen mann.
Du sa du het Bragnae. Hvorfor gjorde du det?
Min gud, hva har jeg gjort? Så du vil forhindre det? Si noe.
Det kan jeg ikke. Jeg vant deg i min konges navn.
- Du var nær meg, og jeg nær deg. - Det betyr ikke noe.
Det er det eneste som betyr noe. Vi reiser. Jeg følger deg overalt.
- Ditt ekteskap avslutter 100 års blodbad. - Mitt ekteskap med en annen mann.
Vi må leve med det. Det er vi nødt til.
Du må ikke gjøre det mot meg.
Tristan, vi er kommet i land.
Og hvis hun er en gammel røy? Eller ikke vil vite av meg?
Det vil hun. Det er du som er belønningen.
Min herre...
Isolde...
... velkommen.
Det gleder meg umåtelig.
Hvis vi var i en verden uten plikt, ville du levd med meg da?
En slik verden fins ikke.
Jeg later som om det er deg.
Du skjelver.
Du er langt hjemmefra, -
- og jeg er deg ennå fremmed. Det forstår jeg.
Men du må ikke frykte meg.
Jeg ønsker bare... å gjøre deg lykkelig.
Som hustru...
... som kvinne...
... og jeg håper den dag kommer da det at jeg ikke er uten lyte...
... ikke lenger vil støte deg.
Det er vakkert. Har du laget det?
Det var en gave.
Får jeg bli her en stund?
Selvfølgelig.
Litt sur. Smak på den.
Jeg har aldri sett ham sånn før.
Kanskje han skal snakke med en på sin egen alder.
Kanskje.
Marke og Edyth sier du er fjern. De er bekymret for deg.
- Det er jeg også. - Ja, det kan jeg se.
Du holder ham i hånden, kjærtegner halsen hans når han skjenker deg vin.
Han er min mann. Jeg husker hvem sitt rike jeg er i, og hvorfor.
Jeg trodde det ville falle deg tungt å oppfylle pliktene.
Vær hilset, frue.
Kan du ikke unne meg en eneste stund uten sorg?
Jeg lever med det, Tristan. Som du sa vi måtte.
Jeg lever i tortur ved tanken på de stundene.
For hvert blikk han sender deg, blir jeg mer og mer syk.
Det brenner i meg, jeg føler skyld, og jeg vet ingen utvei.
Gjør det deg lykkelig å vite det?
Den romerske broen.
Dit kan jeg komme uten å bli sett.
Og jeg vil gå dit når som helst for å være med deg.
Velkommen, jarler av Anglia, Rothgar og Errick.
Av Wessex... Kaye og Wictred.
Hans datter bliver deres dronning. Kommer Donnchadh til kroningen?
Ja. Ved neste fullmåne vil alle være til stede.
Mye kan skje på en måned.
Med det for øye -
- og med tanke på hvor ubefestet vårt nye land ennå er...
... vil jeg oppnevne en tronfølger.
Min søster har fostret en mann, som kan lede dere.
Han er en lidenskapelig mann, -
- barsk i strid, men han har lært å tøyle sitt hjerte med forstanden.
Jeg oppnevner Tristan av Aragon.
For første gang siden romernes styre...
... står dette landet samlet!
Jeg kan ikke være tronfølger. Det skal Melot være. Han er av ætten.
Og jeg vil reise mot nord.
Du sover ikke på slottet mer, og nå vil du ikke være tronfølger.
Finner du ingen glede i hjemmet? Disse steinmurene du var med på å reise?
- Disse murene er meg et fengsel. - Hvorfor?
Alt det jeg ønsket meg, virker meningsløst.
Helt siden du var gutt har du ofret alt for meg.
Alt for en drøm. Nå som drømmen har gått i oppfyllelse -
- er det bare naturlig at du føler et slags tap.
Det er likegyldig om du vil bli tronfølger. Du er det.
Jeg vil bare være konge hvis du er min tronfølger.
Jeg ville brukt blidere ord hvis jeg kunne.
- Da er jeg tronfølgeren din. - Kanskje du skal ta deg en hustru.
- Ikke vær alene hele livet. - Jo.
Jeg forsøker å forklare Tristan hvor viktig kjærligheten er.
- Han vil visst leve uten. - Hvorfor det?
Det fins mer å leve for.
Plikten. Æren.
Det er ikke livet, Tristan. Det er bare livets skall.
Og det er tomt, hvis det til sist bare rommer -
- dag etter dag uten kjærlighet.
Kjærligheten er Guds verk.
Hvis du ikke akter den, vil du lide mer enn du aner.
Da vil jeg ikke lenger leve uten.
Godt. Det gleder meg.
- Kom. Vi er sent ute. - Sent ute?
Ridderne rir ut ved fullmåne. Det er en gammelt skikk.
Jeg vil savne deg i natt.
- Hvor mange elsket du før meg? - Ingen.
Og etter meg?
Ingen.
Lord Marke! Er du uskadd?
Bare stoltheten er litt såret.
- Tristan, jeg må snakke med deg. - Ja.
Det har ennå ikke vært kroning, og Marke og Wictred er alt uforlikt.
Nå bryter han sed og skikk ved å utnevne deg til tronfølger.
Jeg sa til ham at du ville vært bedre.
Fred kan være like svikefull som krig, og jeg er redd at... Hør etter!
Nå mer enn noen gang må vi samle oss om Cornwall.
Jeg er lei for at han ikke valgte deg. Det er jeg.
Får jeg snakke med deg?
Onkel, du forstår visst ikke betydningen av det du har gjort.
Klager du nå igjen?!
Hva tror du hendte med dem?
De levde bare livene sine.
Jeg forestiller meg alt mulig på dette stedet.
Jeg fyller det.
Bøker... ... en harpe der...
... et barn.
Hans eller mitt?
Hvordan skal jeg kunne vite det?
Han er en god mann, Tristan. Jeg kan ikke hate ham.
I går på markedet så jeg et par gå hånd i hånd.
Og det slo meg at vi aldri kan gjøre det.
Eller noe som helst annet.
Ingen skogturer, eller sorgløse smil.
Ingen ringer.
Bare stjålne stunder, som er forbi altfor fort.
- Det der er fint. - I mine øyne er de alle like.
- Prøv dette. - Hvor har du gjemt deg?
Beærer du oss med ditt selskap i kveld?
Det var på tide.
Hvor er Isolde?
Jeg vet det ikke sikkert. Hun gikk en tur i parken...
Jeg er redd jeg ble trett og gikk inn. Det er min feil.
Vil dere bli tatt, dere to?
Han leter etter deg nå!
Ikke bruk porten, da ser han deg. Jeg sa jo at det ville skje.
Det er en glemt luke her.
Tunnellen fører til det underste kammeret i tårnet.
- Jeg avskyr dette. - Skynd deg.
Gå.
Jeg er lei av dette.
- Jeg er lei av å lyve for deg. - Så la være.
Et tyendebarn var sykt... men har det bedre nå.
Jeg har ikke spurt deg hvor du var.
Hjerte ditt hamrer.
- Gjør det? - Ja.
Er det noe jeg kan gjøre som vil gjøre deg lykkeligere?
Jeg vil gjøre deg lykkelig.
Jeg har det godt.
Hun er forelsket i Tristan. De omgås... nært.
Hvis jeg avslører dem, knuser jeg Markes hjerte -
- og hans grep om jarlene.
Hvordan?
Med Markes ridder i lenker...
... inntar jeg D'Or slott. Hæren kan gå i land uten motstand.
Ingen vil forsvare vannene innover i landet.
Og prisen?
Jeg vil ha Markes trone.
Når riket hans faller fra hverandre. kommer vi tilbake og overtar det som er.
Kan jeg få snakke med deg?
Er det mulig...
... tror du at en mann blendet av kjærlighet...
Kan en mann unngå å se svik rett foran egne øyne?
Jeg fant dette som Isolde hadde skjult.
Tror du hun har en elsker?
Har hun sagt noe til deg?
Nei.
Kanskje du kunne følge henne. Jeg kan ikke be noen annen.
Jeg vet... Jeg vet at du syns jeg oppfører meg som et barn, men...
... som regel kan jeg lese ansikter.
Med henne føler jeg... at jeg mister all nøkternhet.
Det er så skjørt. Et eneste blikk på henne, og jeg...
- Du elsker henne virkelig. - Ja, det gjør jeg.
Forferdelig høyt. Jeg visste ikke hvor tom jeg var.
Hun... støtter meg, hun oppildner meg.
Og når jeg ser denne kransen, er det en tornekrans.
Den betyr ikke noe. Hun er deg tro.
Det er jeg viss på.
Hvis du sier det...
Jeg ser ni.
Hvis de legger til, så heis det svarte flagget.
Kommer du med følge?
Jeg kan ikke seile standsmessig alene, lord Marke.
Men ikke vær redd. De går ikke i land.
Datter... jeg har savnet deg.
Min nevø Melot, stattholder av Cornwall.
Og Tristan, min beste generals banemann.
Vinneren av Isolde. Forsvarer av forbundet. Du er en heldig mann.
Jeg engstet meg uten grunn.
Får jeg danse med dronningen? Eller har Tristan neste dans?
- Du har aldri danset med Isolde før. - En annen sang for Tristan.
Langsom.
Hvorfor brente du den?
- Det vet du. - Møt meg der nå, ellers dør jeg.
Ennå kan jeg lære deg noe. Særlig når du trår dansen.
- Anklag ham nå. - Vi nøyer oss ikke med anklager.
Er det noe galt?
Jeg er bare en litt trett. Det er alt.
- Jeg vil legge meg en stund. - Selvsagt.
Venner, hør meg. Vi glemmer fullmånen. Er ikke tiden inne til å ri ut?
- La denne natten gi anledning til et unntak. - Kroningen må følge sedene.
Vi kan ikke allerede la dem forfalle.
Vi følger skikken...
... en halv natt. Ri ut!
Hvor er Tristan?
- Jeg savner Irland. - Isolde, dette må ta slutt.
- Skal jeg slutte å puste? - Det må ta slutt.
Her borte. Denne veien.
Du må ikke forlate meg. Du må ikke.
Isolde? Tristan, hva...
Nei.
Jeg ser hvordan det er i Cornwall.
Mine penger er gode nok. Et forbund er godt nok.
Men min datter byr du alle dine svenner som var hun en skjøge!
Jeg ser ingen av min ætt her. Ingen fred med denne kongen!
Jeg sverger ikke troskap til skjensel.
Jeg vil ikke kjempe for dette.
Grip dem.
Se på helten din, onkel.
Nå vil jeg finne mine egne helter.
De har gått i land.
Bevis ditt verd.
Hvis en mann ikke kan styre sin egen hustru, -
- hvor kan han da styre et helt kongerike?
- Vi må be om fred. - Alt raser sammen.
Du har rett. Tiden er knapp.
Heldigvis er ikke Donnchadh i strid med noen her.
Han har bedt meg overbringe en beskjed.
Hva er det?
Bot for menn dere mister i morgen, når dere angriper D'Or slott.
Folket savner en sterk konge.
- Hvem skulle det vært, Wictred? - Melot.
Den beste iblant oss har lenge blitt nektet sin rettmessige trone.
Jeg sverger ham min troskap og tilbyr meg som hans tronfølger.
Denne planen liker meg.
Jeg kom for å be om forlatelse. Jeg har vært så selvisk -
- og arrogant å tro at jeg kanskje hadde gitt nok -
- disse ni årene til å gjøre meg fortjent til -
- om ikke din kjærlighet, så i det minste din respekt.
Et hjem...
... et rike, ja, livet selv.
Hvorfor var ikke det nok?
Fortell meg det.
Fortell!
Du vet ikke hva du har gjort!
Alt er ødelagt. Alt!
Ene og alene fordi du ikke hadde nok!
"Hun er deg tro. Det er jeg viss på."
Din blodsuger. Hva kunne jeg ikke ha vært -
- hvis jeg ikke hadde ofret hånden for å redde ditt liv? Jeg forbanner den dagen.
Hva? Vil du fornærme meg med forsvar?
Jeg skal grunne over straffen din.
Donnchadh går mot oss i selvsamme stund.
Hun er ung... og de har handlet urett...
... men konge eller ei, jeg lar deg ikke gjøre henne fortred.
Hvor lenge?
Siden du trodde han var død.
Jeg fant ham såret på en strand i Irland.
Jeg skjulte ham for min far...
... og fortalte ham at jeg het Bragnae.
Så da han dro til turneringen i Dunluce -
- for å vinne Donnchadhs datter, visste han ikke at det var meg.
Helt siden da har mitt hjerte vært hans.
Jeg er lei for det.
Han strevde langt mer enn du aner, fordi han elsker deg.
Jeg lokker ham ut. Se til at Donnchadh vet det.
Som det har seg med dette, må jeg tilstå at jeg mistenkte dem begge.
Vet du hva jeg aldri forsto?
Hvordan de klarte det. Hvordan hun slapp usett inn og ut av slottet.
- Tunnellen. - Hva?
- Den romerske tunnellen. - Vis meg.
- Hva er dette? - Kongens vilje.
Lev vel.
Av sted, dere to.
Jeg fortalte ham... om Irland.
Han har satt oss fri.
Hvorfor føles det så galt å elske deg?
Sett deg i båten.
Tristan, hvis vi gjør dette...
I all ettertid vil de si at vår kjærlighet felte et kongerike.
Husk oss.
Nei, Tristan!
Hold opp, Isolde!
Hvorfor? Tristan!
Avsted.
Kom.
Heis vindebroen.
Vent på oss.
Kom.
Få dem ned.
Jeg trenger ti mann her, resten på skansene.
La dem bli. Resten ved døren.
Av sted!
Dekk dyrene og veden...
... og sett bueskyttere på brystvernet.
Alle bueskytterne har flyktet. Og halve husstanden.
Og allikevel blir dere?
Hvis det forbauser deg... er vi såret allerede.
Kom. Skynd dere. Avsted.
Kom. Opp på skansen.
Sett fyr på det.
Deres vilje er sterk som melk. En beleiring makter vi ikke.
Hvor er Wictred med nøkkelen?
- Den går til det nederste kammeret. - Den er som sendt fra himmelen.
Brann!
Skjoldene opp! Skjoldene opp! Hold tett sammen.
Hold oljen klar!
- Hva vil du si til ham? - At han har begått utilgivelige feil.
Hva var det?
- Nå. - Alarm!
Sikt etter første rekke.
De venter.
Skynd dere, skynd dere.
Legg kornet i forrådskammeret.
De er her!
Irene har trengt inn!
Følg meg. Opp trappen.
Vokt døren, ingen må slippe inn.
Hugg av kjettingen! Lag skjoldborg her.
Du.
- Hva har skjedd? - Et fåvit fikk som fortjent.
Et dusin irer har brukt tunnellen din.
Melot, jeg kom for å hjelpe Marke.
- Alle lyver. - Jeg viste dem ikke vei.
Nei. Jeg gjorde.
Hvorfor?
Jeg trodde noen aktet meg.
Dette skal jeg hindre.
Tristan... jeg er mat for mark.
Sverg på at du snakker sant.
Jeg sverger, som var vi brødre.
Bygg båten min.
Vokt trappen.
De er her!
Hold dem stangen.
Vokt trappen.
- Han slipper ned broen. - Den forræderen!
Bring meg et skjold.
Vi blir beseiret!
- Det er Tristan! - Skyt ham!
Drep ham.
- Tristan? - Er han med dem?
Nei. Han er med oss.
Hvordan kom du inn på slottet?
En gammel hemmelighet.
- Hemmeligheter... - Det er fortid nå.
- Det er fortid. - De har brutt palisaden.
Da må vi være dristige.
Gjør plass!
Slipp en mann igjennom!
Stå klar!
Se... forræderens hode!
Vil dere alltid være små menn som ikke kan se hva som var...
... og hva som igjen kan komme?
Det er enten-eller!
Drep oss...
... eller drep ham!
Adlyd ham.
Adlyd ham!
Bær meg bort. Bær meg ned til elven.
Kom.
Hent henne.
Marke, du må komme. De savner deg i striden. Vi taper alt.
Jeg må komme når de kaller.
Jeg er kongen.
Vi har drevet dem tilbake, men bare til sydveien.
Farvel, min venn.
Vit at jeg elsker deg, Tristan.
Hvor du enn går, hva du enn ser, -
- vil jeg alltid være hos deg.
Du hadde rett.
Jeg vet ikke om livet er større enn døden, -
- men kjærligheten var større enn både livet og døden.
"Mitt ansikt i dine øyne, dine i mine viser seg, -
- og sanne hjerter hviler i våre ansikter.
Hvor finner vi to bedre halve kloder -
- uten den bitende nord uten den skrånende vest?
Det som dør var ikke likelig blandet.
Hvis våre to hjerter er ett, eller du og jeg elsker på samme vis, -
- kan ingen kjølne, ingen kan dø."
Deres kjærlighet felte ikke et kongerike.
Sagnet beretter at Marke beseiret irene, gjenreiste D'Or -
- og regjerte i fred til sine dagers ende.
Isolde stedte Tristan til hvile under den romerske ruinen, -
- og plantet to piletrær, for evig omslynget, på hans grav.
Siden forsvant hun.